170 likes | 324 Views
SPORT U Š K OLAMA II. Predavanje 3. Doc.dr Mara Kerić. VASPITNI RAD U SPORTU. Pedagogija, vaspitanje i sport su tri pojma koji se najčešće spominju u Pedagogiji sporta. Zbog toga je na početku potrebno ukazati na njihovo izvorno poreklo i osnovno značenje.
E N D
SPORT U ŠKOLAMA II Predavanje 3 Doc.dr Mara Kerić
VASPITNI RAD U SPORTU • Pedagogija, vaspitanje i sport su tri pojma koji se najčešće spominju u Pedagogiji sporta. Zbog toga je na početku potrebno ukazati na njihovo izvorno poreklo i osnovno značenje. • Reč pedagogija nastala je od grčke reči paidagogus(pais, paidos = dečak i ago, agein = voditi). • U početku je ovaj termin imao doslovno značenje — označavala je roba koji je vodio dete od kuće do mesta gde se tadašnja omladina okupljala radi sticanja obrazovanja. • Paedagogus je u Atini bio rob koji je zaista samo vodio sina svoga gospodara kod učitelja.
Paedagogus u antičkom Rimu bio je zarobljeni učeni Grk- kućni učitelj dece svoga gospodara. • Pedagogija od osnivača Herbarta do danas u većinizemalja sveta definiše se kao nauka o vaspitanju. • Reč vaspitanje potiče od starih Slovena (vas = sav + pitati = hraniti, negovati, gajiti) mladunče, koja je isprva označavala brigu o mladima, a vremenom poprimila značenje celovite brige o razvoju i osamostaljivanju deteta. • Vuk Stefanović Karadžić u svom Rečniku ne upotrebljava termin vaspitanje nego odgoj (odgajanje) sa sličnim izvornim značenjem. • Čuje se još i termin edukacija, ovamo dospeo iz SAD koji se može odnositi ili na vaspitanje ili na obrazovanje.
Reč sport je skraćeni oblik staroengleske reči disport sa značenjem kretati se, razonoditi, uživati. U savremenoj upotrbi termin sport se najčešće odnosi na psihofizičku aktivnost čoveka koju karakteriše takmičenje sa samim sobom ili sa drugima. • Pedagogiju i vaspitanje sport interesuje kao područje u kome se veoma intenzivno ispoljavaju i razvijaju sve čovekove snage i sposobnosti.
POJAM VASPITANJA • Vaspitanje je nastalo u praskozorje ljudske civilizacije kao rezultat čovekove nagonske brige da opstane, održi se u životu i omogući razvoj svojih potomaka. • Čovekov razvoj karakteriše dug period detinjstva zbog toga što se on rađa sa nerazvijenim instinktima i nepripremljen za život, pa vaspitanjem nadoknađuje ono to mu je od prirode uskraćeno. • Ta potreba čoveka da svesno utiče i omogućava vlastiti razvoj i razvoj drugih postala je stalna i bitna odredba čoveka i društva.
Vremenom se ona konstituiše kao vrlo kompleksna delatnost čije su osnovne karakteristike: • celishodnost (izbor i formulisanje ciljeva vaspitanja), • svesnost (promišljanje o najboljim putevima, metodama i sredstvima vaspitanja), • sistematičnost (sistemi i modeli vaspitanja) i • organizovanost (institucionalna i naučna organizacija rada u vaspitanju).
Međutim, čovekov razvoj nije uslovljen samo vaspitnim, to jest svesnim, sistematskim, celishodnim i organizovanim uticajima, nego je često plod nesvesnih, nenamernih pa čak i slučajnih uticaja koji mogu biti snažniji od namernih uticaja. • Za takve uticaje uobičajen je termin funkcionalno vaspitanje koji određuje njegovu izvornu suštinu proisteklu iz svakodnevne životne komunikacije ljudi.
Postoje brojne definicije vaspitanja. • U većini od njih, kao najznačajnije i zajedničke stoje sledeće odredbe: • vaspitanje je specifična tekovina čoveka i njegovog istorijskog postojanja; • vaspitanje se ostvaruje u procesu svesnog međuljudskog komuniciranja; • vaspitanje je aktivnost usmerena određenom cilju; • vaspitanje je sistematična i organizovana delatnost; • vaspitanje je proces sticanja poželjnih vrednosti; • vaspitanje je proces razvijanja čovekovih dispozicija kojima se stiču te vrednosti.
Vaspitanje u širemznačenjukonstituišu tri bitnaprocesa: • usvajanjeznanja, veštinainavika • razvijanjepsihičkihifizičkihsnagaisposobnosti • izgrađivanjeličnosti (poglednasvet, osećanja, volja I emocije) • Vaspitanjeshvaćeno u užemznačenjupretežno je usmereno na emocionalnu sferu ličnosti: • naizgrađivanjepoželjnihkarakternih, moralnihivoljnihosobina, • shvatanja, uverenja, vrednosnihorijentacija, • teponašanjaidelovanjazbogkojihcenimoipoštujemoodređenuličnost.
VASPITNI RAD U SPORTU • Vaspitni rad u sportu predstavlja vrlo kompleksan fenomen još uvek nedovoljno istražen. • Kao i svaki drugi rad njega karakterišu tri međusobno povezane faze: planiranje, realizacija i evaluacija. • Njegova specifičnost u odnosu na druge vrste rada jeuticaj ili delovanje koje obično vrše starije generacije na mlađe. • U određivanju pojmova uticaja i delovanja ne postoji saglasnost među pedagozima i psiholozima. • B. Rakić smatara da većina pedagoških i psiholoških pravaca i škola priznaju da se pod vaspitnim uticajem i delovanjem podrazumeva stimulisanje, motivisanje u različite svrhe, identifikovanje, davanje primera, nadziranje, vođenje, savetovanje i slično.
Osnovni pojmovi koji se odnose na vaspitni rad prema Rakiću su: • ciljevi i zadaci vaspitanja • sadržaji vaspitanja • procesi i dinamizmi u vaspitanju • organizacija vaspitnog rada • planiranje, sprovođenje i procena sa vrednovanjem vaspitnog rada • metode, postupci i sredstva vaspitnog rada • naučno-istraživački rad u vaspitanju.
U vaspitnom radu ličnost vaspitanika je uvek u centru interesovanja. • Vaspitanjem i samovaspitanjem razvijaju se njene kognitivne , afektivne i psihomotoričke dimenzije, usvajaju određene vrednosti, formiraju ideali, razvija motivacija i sl. • Svaka ličnost ima specifičan kapacitet u pogledu potreba i mogućnosti vaspitanja, to jest "stepen vaspitljivosti" i osetljivost za vaspitne uticaje. • Govori se o potrebi prevaspitanja, o empatičnom stavu vaspitanika, njegovoj sposobnosti da se identifikuje, o njegovoj sugestibilnosti i moći da imitira, da se saopštava, da se pokorava, da sluša i sl.
Vaspitni rad je najobuhvatniji pojam koji pokriva ipedagoško vođenje i vaspitni savetodavni rad, ali i sve oblike obrazovnih pregnuća u kojima se mogu prepoznati vaspitni uticaji. • Pedagoškim vođenjem i pedagoškim savetovanjem (savetodavnim vaspitnim radom) bave se specijalizovani stručnjaci (pedagozi, psiholozi, lekari, socijalni radnici), • Njegovu suštinu (principe, metode, sredstva i dr.) moraju poznavati i svi kojise bave, nastavničkim, trenerskim i sličnim zanimanjima,odnosno svi oni koji su na bilo koji način usituaciji da utiču na mlade.
PRINCIPI VASPITNOG RADA U SPORTU • U pedagoškoj teoriji razrađen je sistem principa koji predstavljaju zakonitosti i orijentacione smernice za vaspitni rad. • Nastavnici, treneri, vaspitači, pedagoški savetnici i dr,ih moraju dobro poznavati i uvažavati u svojoj praktičnoj vaspitnoj delatnosti. • Mada nastavni principi nemaju takvu moć da uz obavezno pridržavanje bezuslovno donose željeni rezultat, njihovo poznavanje i uvažavanje smanjuje stihijnost i nedoslednost u vaspitanju.
Pogrešno je precenjivanje i apsolutiziranje pojedinih principa. • Nema univerzalno važećih principa koji bi imali svevremenu važnost i primenljivost u različitim pedagoškim situacijama i različitim društvenim epohama. • Broj principa vaspitnog rada pedagozi različito određuju. • Ti principi su: • princip svrsishodnosti (celishodnosti) • princip svesne aktivnosti (samoaktivnosti) • princip individualizacije • princip humanosti • princip jedinstvenosti
Kod drugih autora moguće je naći i sledeće principe: • princip sistematičnosti i postupnosti, • princip primerenosti sadržaja uzrastu sportista, • princip perspektivnih linija, • princip samovaspitanja, • princip doživljaja, itd.