540 likes | 695 Views
Resan till Vietnam 1-8 oktober 2011. Den 1 oktober är Kinas nationaldag. Då var Per ledig från jobbet i en vecka och vi passade på att åka till Vietnam, tillsammans med hans arbetskamrat Meta och hennes man Stellan.
E N D
Den 1 oktober är Kinas nationaldag. Då var Per ledig från jobbet i en vecka och vi passade på att åka till Vietnam, tillsammans med hans arbetskamrat Meta och hennes man Stellan. De två första nätterna bodde vi på hotell Intercontinental, i Saigon och hade en dag på oss att turista där.
Efter en promenad utanför hotellet, insåg vi snabbt att i denna stad var det mopeder som gällde. Här fanns nog lika många mopeder som det finns bilar i Peking och det var lika svårt att ta sig över gatan här. Det var dock bensindrivna mopeder här, till skillnad från Pekings elcyklar. Alla mopedister var hjälmburna. Hjälmarna var med eller utan hål för hästsvansen och i en kepsliknande modell.
I Saigon fanns en stor katedral som hette Notre Dame och var byggt av fransmännen 1880, med material från Frankrike.
En annan fin gammal byggnad var postkontoret, som är ritat av Gustav Eiffel, som också ritade Eiffeltornet. Även i Vietnam fotograferades brudpar utanför vackra byggnader.
Arkitekturen varierade i staden, det franskritade operahuset bredvid höghus och små låga hus. Saigon var inte bombat under kriget, då det istället var invaderat av amerikanarna, så de gamla husen fanns kvar.
Det fanns mycket fint hantverk som såldes i Vietnam. Här hittade vi en båtaffär, med handgjorda båtar. Denna hund låg på gatan och sov, helt oberörd av att det kom människor och gick förbi. VI såg den flera gånger.
Bitexco financial tower höjde sig över staden och det hade en utsiktsplats dit man fick åka upp.
Från utsiktstornet kunde man se åt alla håll utöver staden, som visade sig ha olika utseende åt olika håll. En del var obebyggd lantbruksmark, en del hade nya höghus och en del hade äldre, lägre bebyggelse.
Även i detta land fascinerades vi av kontraster. Här fanns enkla stånd på gatan där man kunde köpa kakor och tjusiga bagerier med vackra tårtor. En limpa ovan, har en prislapp på 65 000 dong, vilket låter väldigt mycket för oss svenskar, men motsvarade c:a 20 kr i svenska pengar.
På eftermiddagen hyrde vi en guide med chaufför, som tog oss till Cuchi tunnelsystem, där Vietnameserna gömde sig under kriget . Vi tog oss in i en djungelliknande skog, med synbara lövhögar på marken.
När man tog bort lite löv, hittade man en lucka, där en kille visade hur man kunde klättra ner och försvinna.
Per testade och trots att hålet var litet, kunde han både klättra ner och ta sig upp. Även Stellan lyckades.
Det fanns flera olika sorters fällor, alla mer eller mindre otäcka, där amerikanerna fångades. Den inhemska befolkning som gick i området, visste var fällorna var och ramlade inte ner i dem.
Detta, som vi tyckte såg ut som termitbon (och det visade sig vara meningen att man skulle tro att det var) var i själva verket ventilationssystemet för tunnlarna.
Tunnlarna fanns i flera ”lager”, så att man skulle kunna fly längre ner, om någon tunnel blev bombad. Det första ”lagret” låg på 3 meters djup.
Meta och Per gick ner i de trånga gångarna för att känna på hur det var. Det var mycket trångt!
Vår guide rekommenderade oss att åka på en båttur med middag, på kvällen. Där fick vi en meny med Vietnamesisk mat och ett inhemskt band spelade musik på traditionella instrument. Jag fick prova att spela på koppar.
Båten gick utefter floden, genom staden. Där fanns flera båtar som serverade middag, mer eller mindre utsmyckade. Bitexco financial tower syntes naturligtvis hela tiden.
Sedan gick vi, också på guidens inrådan, till Sheraton och beundrade utsikten och drack drinkar för 830 000. Som tur var inte kronor!
Nästa dag åkte vi till Da nang och därifrån med bil till vårt hotell som var ett hotell som låg utanför Hoi An och hette Palm Garden Resort.
De första dagarna var väldigt blåsiga, men det var varma vindar
Stranden låg öde, men var vacker ändå. Några slags runda båtar låg upplagda på stranden och det såg ut som att de brukade vara ute och fiskai dem, för detfanns nät i dem.
Vi åkte in till Hoi An och fick massage, som började med ett glas juice och ett fotbad med rosenblad.
Efter massagen fick vi en välbehövlig lunch, med inhemskt öl och Vietnamesiska pannkakor som man lindade in i rispapper.
Här var gatubilden en annan. Lite enklare, lite lantligare. Då det regnat på förmiddagen var det presenningar spända över marknaden. De toppiga hattar, som man förknippar med Vietnam, användes av många.
Mopedstatusen var likadan som i Saigon och parkeringsplatserna många. Typisk Vietnamesisk fruktförsäljare
Vi gick in i ett hantverkshus där man satt och jobbade. Dels var det broderier, dels arbete med att göra mönster på träfat, med hjälp av äggskal. Det fanns mycket att önska på arbetsmiljösidan!
Det fanns massor av små affärer: mest skräddare och souvenirbutiker.
En kväll var vi på matlagningskurs. Den gick av stapeln på en restaurant och vi var där tillsammans med ett israeliskt par, ett engelskt par och en australiensare.
Kocken visade hur man tillredde maträtten och vi fick hacka lite grönsaker. Här steker hon vårrullar. Sedan fick vi avsmaka flera rätter som vi lyckats tillreda.
En annan lunch åt vi återigen Vietnamesiska pannkakor och nu fick vi en egen servitris som visade hur man skulle äta dem.
På eftermiddagen hade vi bokat en cykelutflykt och vi träffade återigen den australiensare som var med på matlagningskvällen. Cykelturen började med en båttur ut till en ö i deltaområdet.
Vi såg flera olika sorters fiskebåtar, under vår båttur och även ett nät som hängde ensamt ovanför vattenytan. När det var säsong för den sortens fisk, brukade det nästan vara svårt att komma fram med båten, för alla nät, berättade Pacqual, som ägde cykelfirman och åkte med oss i båten.
När vi gått av båten , på en ö, gick vi förbi en räkodling, innan vi kom fram till ett ”bostadskvarter”. Stellan lyckades låna en Vietnamesisk hatt.
I Pasquales frus föräldrahem, fick vi komma in och titta på hur de vävde mattor som de har i sina sängar. Det gick åt två personer till att väva, en som trädde in strån och en tryckte ihop den. Här är det två generationer som jobbar, medans den tredje ligger bredvid sin mamma på den vävda delen av mattan. Här ser vi också något exceptionellt, sa guiden: en man som jobbar! Det vanliga var att männen jobbade med fiske och annat utanför hemmet, men att kvinnorna jobbade hemma. Palmerna var mangopalmer, men mangon var slut för i år.
Huset hade tre dörrar: en för kvinnorna, en för männen och en för andarna. Innanför andarnas dörr, fanns husets altare och ett bord. Vid detta bord satt man bara när man firade någonting. Den största högtiden man firade, det var när någon dog. Då hade man en stor fest, till minne av den personen. Födelsedagar firar man inte men dödsdagar! På dörren kunde man också se märken efter översvämningar, hur högt vattnet gått. När översvämningen närmade sig, lyfte man först upp TV:n på övervåningen, därefter gamla mormor och sedan andra möbler man var rädd om. Sedan fick man leva på övervåningen ett par dagar, tills vattnet sjönk igen. Det brukade vara översvämningar varje år, men i år hade de inte haft någon ännu.
Nu startar cykelturen på denna ö. Man cyklade på vägar av betongplattor. På denna ö fanns inga bilar. Vi hade en guide som cyklade först och en som cyklade sist. Den sista guiden var som många Vietnameser, rädda för att bli solbrända, så hon hade både jacka, hatt, munskydd ochhandskar. Själva svettades vi i linne och kortbyxor. Här cyklar vi förbi ett risfält.
På ön växte något som kallades vattenkokosnötter, på palmerna som står i vattnet. Det var ganska små frukter, som delades med en stor kniv, så att vi fick smaka. Innehållet var mjukt och lite kokosliknande.
Färden gick vidare till en annan ö, som var lite större. Där bodde bl a tre familjer som själva gjort en bro mellan öarna och som de tog betalt för att åka över. Den flöt på vattnet och var lite spännande att cykla över.
På många ställen låt små fiskebåtar i floddeltat. De torkar det material som de vävde sina sovmattor av, på vägen, både nyskördat och färgat.
Vi stannade till på ett ställe där de tillverkade de runda båtar vi sett på stranden vid hotellet. De tillverkades av bambu och paddlades med en åra framför kroppen. Enligt sägen tog fransmännen ut skatt för båtar, men dessa kallades inte båtar, då de inte hade båtform, så de behövde inte beskattas. Vi fick prova att paddla en båt.
Djurlivet vi såg var bufflar och kossor, båda fastkedjade, men vår guide var ändå rädd för dem.
Medans vi cyklade på ön, slutade skolan och barnen cyklade eller gick hem. De flesta hejade glatt och var stolta över att kunna säga ”hello”.
Vi fick titta på ännu ett båtbygge, denna gång byggdes båtarna i sjödränkt trä och tog ca en månad att bygga. De såldes sedan för motsvarande runt 15 000 svenska kronor.
Innan vi avslutade turen, fick vi se hur de tillverkade is, som de använde till kylning, bl a av pooler på hotellen. Sedan lastades vi på en färja och åkte tillbaka till Hoi An.
Sedan kom solen fram och vår resort visade sig från sin bästa sida. Vi insåg, att det var tur att det inte var sol hela veckan, för då hade det varit så varmt att man inte orkat göra någon utflykt.