350 likes | 644 Views
Předškolní věk - socializace. fáze přípravy na život ve společnosti :. dítě se učí přijímat řád , který upravuje chování k různým lidem; učí se prosadit i spolupracovat , hlavně v rovnocenné vrstevnické skupině; proměny hry díky vývojovým změnám – sdílená aktivita;. pravidla.
E N D
fáze přípravy na život ve společnosti: • dítě se učí přijímat řád, který upravuje chování k různým lidem; • učí se prosadit i spolupracovat, hlavně v rovnocenné vrstevnické skupině; • proměny hry díky vývojovým změnám – sdílená aktivita;
pravidla předškolák pravidla přejímá, dokáže si je i odvodit ze zkušenosti; pouze jednoduchá pravidla, kterým rozumí, se složitými pravidly si neví rady, posiluje to jeho potřebu jistoty a jednoznačné platnosti, pravidla dodržuje rigidně, jsou málo flexibilní, důvodem je potřeba jistoty;
řešení problémů napomáhají tzv. scénáře– dítě ví, co se bude dít u lékaře, na návštěvě, podle znalosti scénáře pak postupuje, zkušenost usnadňuje volbu řešení; hledání řešení není systematické, je spíš situační a egocentrické; řešení jsou často těžko realizovatelná, což plyne z nepřiměřeně optimistického sebehodnocení;
emoční vývoj emoce se rozvíjejí k větší stabilitě a vyrovnanosti, ale stále se velmi snadno vystřídá intenzivní smích a pláč; vztek a zlost nebývají tak časté, protože děti lépe chápou kontext, buď nezbytnost nepříjemných situací či úmysl jiné osoby; prožívání strachu závisí na temperamentu;
smysl pro humor • ve 4 letech považují děti za humorné opakování nesmyslných nebo tabuizovaných slov, • schopnost druhého rozesmát je považována za důležitou součást důvěrného kamarádského vztahu;
budoucnost • začíná prožívat těšení se na něco, jakmile porozumí dimenzi nejbližší budoucnosti, • přichází i obavy z budoucího dění, • při odhadu budoucích prožitků očekává, že ostatní lidé budou prožívat totéž – egocentrismus;
emoční inteligence • lépe rozumí svým pocitům, • dovede projevit empatii, • oddálit vlastní uspokojení a částečně ovládat své projevy, • objevují se pocity viny, které jsou vázány na rozvoj svědomí, • rozumí tomu, že se tohoto pocitu lze zbavit nápravou situace;
socializace • probíhá i mimo rámec rodiny – fáze přesahu rodiny, • období přípravy na život ve společnosti, • proces socializace závisí na výchovném působení i na temperamentu dítěte; • nové role: • vrstevníka • žáka MŠ • kamaráda
triáda sociálních prostředí pro identifikaci • rodina • zdroj jistoty a bezpečí; • vrstevníci • osamostatňování, učí se prosazení a spolupráci; uspokojují potřebu seberealizace a sebepotvrzení; • mateřská škola • první instituce v životě dítěte, přizpůsobení řádu vytváří nové sociální dovednosti;
sociální skupina má své teritorium, kde působí • rodina • teritorium rodiny, obvykle odděluje teritorium rodičů a dítěte – pokoj; • vrstevníci • teritorium vrstevníků, např. hřiště; • mateřská škola • teritorium MŠ, v němž chybí intimní subteritorium, všude za mnou mohou i ostatní, pohyb má svá pravidla;
rodina rodina je základní sociální skupina, je spojena výlučností svých vztahů, soužitím, sdílením přítomnosti, společnými aktivitami, ale i očekáváním a plánováním společné budoucnosti;
rodina základ sociálního chování se osvojuje v rodině vnímat projevy jiných lidí, chápat je, vciťovat se, respektovat jejich potřeby, ovládat vlastní emoce, uplatňovat vlastní názory, řešit konflikty atd.
rodina při fixaci nevhodných způsobů chování mívá dítě problémy v interakci s cizími lidmi, což jeho nejistotu a nepřiměřené jednání ještě posiluje; signálem emoční a sociální nezralosti je setrvávání ve vazbě na dospělé a projevy strachu či agrese k vrstevníkům;
rodiče představují pro dítě záruku jistoty, přisuzuje jim téměř všemocnost, dítě se chce rodičům podobat ve všech směrech, tuto potřebu uspokojuje hlavně hra – anticipace rolí, dítě vyžaduje potvrzení rodičovské jistoty jakýmkoli způsobem – přehnané vyžadování pozornosti;
rodiče dítě chce vědět, co rodiče dělají teď, i co dělali, když byli dětmi, tím, že rodiče dítěti vyprávějí, co dělali v dětství, jaké měli zážitky a trápení, se mu přibližují, protože tyto dětské zážitky jsou pro dítě srozumitelné,
rodina důležité jsou pro dítě vzpomínky, které tvoří rodinnou historii, v níž má dítě své nezpochybnitelné místo, např. narozeniny; překročení hranice rodiny je možné teprve tehdy, když v ní dítě už získalo zkušenost jistoty a bezpečí; pokud dítě této jistoty nedosáhlo, nemůže vytvářet nové vztahy, např. kamarádské;
sourozenci sourozenci pomáhají zařadit se do sociálního systému; rodinný systém – rodiče a děti, sourozenci mezi sebou podle sourozeneckých konstelací, mohou vytvářet most k vrstevníkům;
rozpad rodiny případný rozpad rodiny je těžko pochopitelný, nahlíží na něj z egocentrického úhlu pohledu, nebere v úvahu pocity a přání rodičů, ale spíš věří, že od nich otec odešel, protože on sám zlobil, může být úzkostnější z obavy, aby neodešla i matka;
hra, pohádka, kresba vyjadřuje názor dítěte, je neverbální symbolickou funkcí – tendence zobrazit realitu tak, jak ji dítě chápe, odráží myšlení dítěte, uplatňuje se rychlý vývoj chápání okolního světa
fáze kresby • presymbolická– čmárání, zajímavé sama o sobě, výsledkem se už nezabývá, • bezobsažná čáranice; • symbolická úroveň – dítě zjišťuje, že kresba nese význam, • obsažná čáranice; • primární symbolické vyjádření – dítě kreslí s úmyslem něco zobrazit, kreslí to, co o objektu ví a připadá mu důležité;
vývoj kresby lidské postavy • stadium hlavonožce (asi 3 roky) • Kresba vyjadřuje zkušenost s vlastním tělem a pozorování druhých lidí. Nejvýznamnější je obličej, je důležitý při navazování kontaktu. Dále jsou důležité končetiny pro jakoukoli aktivitu. • Stadium fantazijního zpracování (4-5) • Akcentuje detaily pro něj důležité, bez respektování reality (např. průhledné kresby) • Stadium realistického zobrazení • Na konci předškolního věku – dítě kreslí to, co vidí → kognitivní decentrace.
vývoj kresby lidské postavy • kresba–; 3 roky – ovládá pohyby rukou, nečiní problém napodobit různý směr čáry, nápodobou zvládá vertikální čáry, horizontální čáry, kruhové čáry; 4 roky – křížek, 5 let – nápodoba čtverce, 6 let – napodobuje trojuhelník; • pokouší se i o postavu; 3.leté dítě načmárá a dodatečně pojmenuje, výtvor se vůbec nepodobá (obsažná čáranice); 4. leté dítě – realističtější obraz, hrubé rysy, hlavonožec; mezi 4.- 5.rokemtransparentní kresba – je vidět dovnitř; 5.leté dítě – odpovídá již předem stanovené představě, kresba je detailnější, prozrazuje lepší motorickou koordinaci, paže znázorněny čárami, proporce nahodilé;
HRA Je rovněž neverbální symbolickou funkcí. Slouží předškolnímu dítěti jako prostředek vyrovnání se s realitou (zvládnout zátěž, imaginárně si splnit přání – i nesplnitelná, např. si hraje na hodné pejsky, když má strach ze psů) Tematická hra „na něco“ slouží k procvičování budoucích rolí ( i těch negativních, např. agresora, což dítě láká, i když ví, že reálně to není dovoleno). Piaget připodobnil herní symbolismus k archetypům podle Junga.
POHÁDKA Odpovídá typickému způsobu uvažování předškoláka – jednoduchý děj s jednoznačnými pravidly, kdy dobro zvítězí a zlo je potrestáno. Pohádkový svět je pro dítě bezpečný pro jasnou strukturu a snadnou orientaci, lze se na něj spolehnout. Dítě uspokojuje ztotožnění s hrdinou – často postava, která má podobné problémy (slabému vždy někdo pomůže a potvrdí tak, že svět je v základu dobré a přátelské místo, životu lze důvěřovat).
Štěstí je vždy dosaženo jen ve spolupráci s ostatními, pohádky ukazují důležitost sociálních vazeb a negují, že by k úspěchu mohlo vést sobectví. Pohádky uspokojují potřebu naděje, protože konec je vždy dobrý. Ukazují význam základních archetypů (muž a žena, persona a stín, mládí a stáří…)
c) emoční vývoj a socializace • 1) vývoj sociální reaktivity –vývoj diferencovaných vztahů k lidem v bližším i vzdálenějším okolí; rozhodující je vztah k rodičům, vztahy k druhým dětem jsou většinou málo trvalé, ovšem důležité, učí se pomáhat slabším; • 2) vývoj sociálních kontrol a hodnotových orientací –normy zprvu na základě příkazů a zákazů dospělými, později přijetí za své; konec období shovívavosti v socializaci; podněcují a posilují ji zejména rodiče, ale významnou roli začínají hrát i druhé děti; nejprve vnější instrukce, později zvnitřňování, kolem 3. roku první počátky skutečné sebekontroly, dítě již k sebeřízení nemusí užívat hlasitou řeč, začíná odměňovat a trestat samo sebe (cítí pocity viny); vývoj vnitřních sociálních kontrol (svědomí) je závislý na řadě podmínek, především na vztahu k rodičům; součástí emočního vývoje je vývoj emočního porozumění druhým; pod vlivem sociálních tlaků dochází k regulaci chování i útlumu okamžitých emočních reakcí a k přehodnocení situace; • 3) osvojení sociálních rolí – vzorce chování a postojů, které jsou od jedince očekávány vzhledem k jeho věku, pohlaví, společenskému postavení apod.;osvojování rolí ve skupině, obliba spoluhráčů, následně tendence k dominanci či podřizování se; výrazná soupeřivost mezi dětmi; diferenciace mužské a ženské role – preference hraček, druhů her, oblečení, rozhodující je vztah chlapce k otci a dívky k matce jako vzorům chování; koncem období dítě vyrůstá z rámce rodiny, hledání nových vztahů mimo domov; • úloha hry (období hry) – přináší uspokojení, napomáhá rozumnému a účelnému životu, má smysl sama o sobě, je jednou ze základních potřeb člověka; hra kooperativní – organizovaná ve spolupráci, role rozděleny, dítě přispívá svým osobitým dílem ke společnému projektu; zaměřuje se na vytvoření nového; kostky, figurky, vláčky – funkční, činnostní hry; stavění či kreslení – konstrukční, realistické hry; úkolové hry; • sebepojetí – dítě dokáže popsat své fyzické rysy, své vlastnictví a své vlastní preference (co má a nemá rádo); počátek rozvíjení pocitů vztažených k vlastnímu sebehodnocení (pocity hrdosti, studu, viny); dítě začíná rozumět subjektivní povaze emocí, kolem 4 let dokáže i předpovídat pravděpodobnou emoční reakci druhých na určitou situaci (možnost maskovat vlastní pocity si uvědomují až děti školní); teorie mysli – vědomí, že i druzí mají vnitřní prožitky, které mohou sdílet (počátek u dětí předškolního věku);
periodizace lidského věku • prenatální období • kojenecké období • novorozenec • batolecí období • předškolní období • mladší školní období • adolescence • dospělost • stáří
periodizace lidského věku • prenatální období • kojenecké období • novorozenec • batolecí období • mladší batole • starší batole • předškolní období • mladší školní období • adolescence • prepuberta, starší školní období • střední adolescence, puberta • pozdní adolescence, dospívání • dospělost • mladá dospělost • střední dospělost • starší dospělost • stáří • rané stáří • pravé stáří
periodizace lidského věku • početí – narození • 1. rok života • 1. měsíc • 1-3 roky • 1-2 roky • 2-3 roky • 3-6 let • 6-11 let (1.- 5. ročník ZŠ) • prenatální období • kojenecké období • novorozenec • batolecí období • mladší batole • starší batole • předškolní období • mladší školní období
periodizace lidského věku • 11-13 let (5.- 7. ročník ZŠ) • 13-15 let (7. -9. ročník ZŠ) • 15-18/21 let (střední škola-maturita) • 20-35 let • 35-45 let • 45-60 let • 60-75 let • 75 let - † • raná adolescence, starší školní období, prepuberta • střední adolescence, puberta • pozdní adolescence, dospívání • mladá dospělost • střední dospělost • starší dospělost • rané stáří • pravé stáří
Použité zdroje VÁGNEROVÁ, M.: Vývojová psychologie, Portál, Praha 2000. ISBN 80-7178-308-0 LANGMEIER, J., KREJČÍŘOVÁ, D.: Vývojová psychologie, Grada, Praha 1998. ISBN 80-7169-195-X osobní poznámky ze studia Psychologie na FSS MU Brno Pokudneníuvedenojinak, jsoupoužitéobjektyvlastníoriginálnítvorbouautora.